- Bröderna Grimm, ers majestät. - God dag, mina herrar.
Tack för att ni ville komma.
Ni undrar väl varför någon i min höga ålder vill träffa sagoförfattare.
Ert brev var spännande.
Er samling med folksägner är helt lysande.
- Tack. - Men jag blev hemskt upprörd...
När jag läste er version av historien om Askungen.
Vissa hävdar att Perraults version-
- med den goda fen och den magiska pumpan ligger sanningen närmare.
Somliga påstår att skon var av päls, andra insisterar på att det var glas.
Det får vi nog aldrig veta.
Ursäkta, ers majestät, men fårjag fråga om tavlan?
Hon är synnerligen vacker.
Hon hette Danielle de Barbarac.
Och det här...
...var hennes glassko.
Får jag bringa klarhet i det?
- Då är alltså historien sann? - Ja, absolut.
Då så... Vad är det ni brukar skriva?
Ja, just det. Det var en gång...
...en ung flicka...
...som älskade sin far över allt annat.
Paulette, det är renajulafton. Jag får mor och systrar samma dag.
Det blir spännande. Med baronessan och allt.
- Stå stilla! - Husbonden är värd lite lycka.
Efter att ha uppfostrat flickan själv. Hon måste vara förtjusande.
- Hoppas att hon tycker om mig. - Hon kommer att älska dig.
Om du visar ängeln i dig.
Tugga inte på benen och avslöja dig vid middagsbordet.
Din far kommerju när som helst!
Gustave, inte i dag, sajag ju.
- Du ser ut som en flicka. - Det ärjag ju, dumskalle.
- I dag ser du ut som en flicka. - Pojke eller flicka, så klårjag dig!
Raska på nu. Det är husbonden.
Välkommen hem, monsieur. Ni kommer visst med en baronessa.
Jag kommer med ett helt hushåll. Men jag verkar sakna en dotter.
Åh, Auguste... Det är verkligen förtjusande.
Pappa!
Du ser ut precis som närjag åkte. Din vän Gustave är säkert i faggorna.
Nej, jag slaktade honom!
Ja, jag ser det.
Jag hoppades få presentera en ung dam. Men du får väl duga.
Danielle, det här är baronessan Rodmilla de Ghent-
- och hennes döttrar Marquerite och Jaqueline.
Äntligen träffas vi, Danielle. Din far talar bara om dig.
Mina damer, hälsa på er styvsyster.
Mademoiselle.
- "Utopia"? - Det betyder paradis.
Kanske lite mastig för en åttaåring, men ett tillskott till vårt bibliotek.
- Kan du läsa ur den? - Det har varit en lång dag.
- Och nu är du make. - Jo, men först och främst far.
Vi har levt ensamma så länge. Det tar nog tid att vänja sig.
Såg du hur de åt? Det var helt perfekt, som en dans.
- Tycker du om dem? - Mycket.
Bra. Förjag måste resa till Avignon om fjorton dar.
Du kom ju precis hem. Hur länge?
- Tre veckor. - En.
- Två. - En.
Två!
En vecka då.
Lägg dig nu. En puss.
Sov gott.
Jag har aldrig sett så många sura miner. Jag är hemma om en vecka.
Ju fortare du åker, desto snabbare får vi fira din hemkomst.
Då har ni tre kanske lärt känna varandra.
Du får lära dem vad vi gör här. Baronessan är inte van att arbeta.
- Tack, Maurice. - Lycklig resa.
Tillbaka till era lektioner, damer.
Vänta! Det är tradition. Han vinkar alltid vid grinden.
Pappa!
Auguste...
Jag älskar dig.
- Nej... - Pappa!
Auguste... Du kan inte lämna mig här.
Du kan inte lämna mig här!
Låt mig vara!
Snälla pappa, dö inte!
Det dröjde tio år innan en ny man kom in i hennes liv.
En man som fortfarande var pojke på många, många sätt.
Jag skrev på äktenskapsavtalet med Spaniens kung och pojken ska lyda!
- Han älskar henne inte. - Det handlar inte om kärlek.
- Det borde det kanske göra. - Som kung måste han ta ansvar.
Din telning kan inte växa i skuggan av dig. Han behöver sol.
Han behöver ett kok stryk.
- Kan det inte vänta till i morgon? - Får inte jag sova, ska inte han sova.
Vakna, Henri!
Åh nej, inte nu igen.
Kalla ut gardet! Hämta tillbaka honom!
Spring, ditt dumma ök!
Hoppla!
Nej, minsann!
Tjuv! Du stjäl inte fars häst!
- Min tappade skon. Jag var tvungen. - Skulle vi låta dig ta den?
- Jag lånade den. - Försvinn, annars väckerjag alla!
- Förlåt, ers höghet. Jag såg er inte. - Er träffsäkerhet tyder på motsatsen.
För det vetjag attjag måste dö.
Säg då inget till någon, så skonarjag ert liv.
Vi har andra hästar. Yngre, om ni så önskar.
Det endajag önskar är att få slippa min förgyllda bur.
För er tystnad.
Jag ville ha fyra-minuters ägg, inte fyra en-minutersägg.
- Och var är vårt bröd?! - På väg ut från ugnen, ers nåd.
Kära Marguerite, vad brukarjag säga om tonfallet?
En bildad dam höjer inte rösten högre än en viskande vinds... brus.
Kära Jaqueline, säg inget om du inte kan överträffa tystnaden.
Jag skrek inte, jag var klangfull. En hovdam hör skillnaden.
Jag tvivlar på att din klangfullhet tillåts vid hovet.
Jag kommer inte till hovet. Det gör bara en gris till spansk prinsessa.
Inget är slutgiltigt förrän man är död. Även då är Gud villig att förhandla.
Varför står det inget salt på bordet?
Danielle!
Jag kommer!
- Hon är på dåligt humör. - Steg solen upp i öster?
Ja, Louise.
- Och det blir en vacker dag. - Vad mycket pengar!
- Var fick du dem ifrån? - Från en räddande ängel.
- Jag vet vad de ska gå till. - Maurice?
Kan baronessan sälja din man för att betala sina skatter-
- får vi hem honom med pengarna. Hovet måste släppa honom.
Kungen har sålt honom till Cartier. Han ska till Amerika.
Jag låter inte vårt hem falla i bitar.
- Vi väntar! - Akta sig, fröken.
Annars lägger hon beslag på mynten.
God morgon, madame. - Marguerite. - Jaqueline.
- Jag hoppas att ni har sovit gott. - Varför dröjde du?
Jag föll av stegen i fruktträdgården.
Du har läst i eldstaden igen. Du har aska och sot överallt.
Vissa läser för att de inte kan tänka.
Varför inte sova hos svinen? Om du vill lukta som ett svin.
Det var elakt sagt, Marguerite.
Kom här, mitt barn.
Ditt yttre speglar en viss omogenhet.
- Hur skajag få dig att försöka? - Jag försöker, styvmor.
Jag vill behaga er.
Ibland sitterjag och funderar på hur jag ska göra och uppföra mig...
Seså, mitt barn. Lugn nu.
Om Maurice kom hem kanske jag inte förargar er.
Ditt uppförande förargar mig. Jag har hyst, klätt och vårdat dig.
Jag begär bara att du ska hjälpa mig utan gnäll.
- Är det så mycket begärt? - Nej, ers nåd.
Då talar vi inte mer om att tjänare ska komma hem igen. Förstått?
Efter alltjag gör och har gjort. Det räcker visst aldrig.
Äggen är kalla.
Nej, det finns inget där! Jag ber! Låt oss vara!
Det är bara kastruller!
- Nej, inte den! - Ur vägen, gubbe!
Till hästarna! Det är kungens garde!
Det är inte sant...
Målningen!
För guds skull, målningen. Han kommer undan.
- Soldaterna får hjälpa er. - Jag ber er!
Det är mitt liv.
Fula svin!
Ge hit den!
Ge hit!
Nej, för liten. Den måste väcka uppmärksamhet.
Något större kan få henne att välta.
Ni kan ha rätt. Jag får leta på annat håll.
Jag har precis det ni söker.
Är du helt från vettet?
Vet du vad straffet är för tjänare som klär sig över sin ställning?
- Fem dagar i stocken. - Erkänn att du hade gjort det för mig.
Skulle jag klä ut mig till hovman?
Strutta runt som adelsman? Vi två har aldrig varit vid hovet.
Då blirjag inte igenkänd. Ge mig klänningen så attjag kan gå.
De går aldrig på det. Du är för söt.
De går aldrig på en tjänare med 20 guldfranc heller.
Jag är Maurices enda hopp.
- Vad sa du till baronessan? - Jag plockar ängsblommor.
- Ser du henne, Gustave? - De köper en brosch.
Otroligt. Hon försummar gården och skyller sina skulder på oss.
Ändå låtsas hon vara stenrik.
Våga inte skratta nu. Jag kommer ut.
- Skorna är väl inte för stora? - Ingen kommer att se på dina fötter.
Så mycket tyg och ändå känner jag mig naken.
Ska du föreställa adelskvinna måste du ikläda dig rollen.
Du ser inte ner på någon.
- Jag är en tjänare i fin klänning. - Kom, vi måste göra något åt håret.
Tack!
- Henri, du lovade. - Jag vet. Jag ljög.
Jag tänkte se världen innan jag gav livet åt Gud och Frankrike.
- Varför stannade du då? - Jag saknar övertygelse.
Det är ni full av. Ni sa att det gällde livet.
Det gör det alltid med kvinnor.
Hon ler åt mig som om hon vet någotjag inte vet.
Hon hade många hemligheter. Jag målade en av dem.
Signore da Vinci är inbjuden till slottet som hovmålare.
- Leonardo da Vinci? - Michelangelo målar ett tak i Rom.
- Jag är bara andra valet. - Jag har funnit min frälsning här.
Ni uppfann framtidstänkandet och min far är bakåtsträvandets kung.
- Få honom att se 1500- talet. - Kapten Laurent, kan ni tolka?
Prins Henri lider av ett arrangerat äktenskap - bland mycket annat.
Ers höghet!
Vilken underbar överraskning.
- Vad förskaffar oss den stora äran? - Jag lämnar tillbaka er häst.
- Har vi saknat den? - Ja, jag lånade den i morse.
Jag skrämde livet ur en av era tjänare. En ung kvinna...
- Med stark arm. - Hon är stum.
- Hon talade mycket kraftfullt. - Det kommer och går.
Men ers höghet är alltid välkommen att ta allt ni behagar.
Vänta på mig!
Mina damer... där är ni ju.
Ers höghet...
Tillåt mig presentera Marguerite Françoise- Louise de Ghent.
- Och Jaqueline. - Det får ni gärna göra.
Förlåt mig, men ni verkar ha slagit ut i blom över en natt.
Vi ser verkligen fram emot att få fira er förlovning med er spanska ros.
Det har hänt mycket nytt ifråga om Spanien.
Det må jag säga, Marguerite, den där broschen är... väldigt tjusig.
Den här gamla saken? Prinsen är alltför vänlig.
Det nya som har hänt är väl alla till gagn?
Låt oss hoppas det. Adjö, mina damer.
Ur vägen för damen!
In med dig!
Gud, ge mig styrka.
Jag är här angående min tjänare där. Jag vill betala hans skuld.
- Han är köpt och betald. - Jag betalar 20 guldfranc.
Ni får mig för 20 guldfranc. Kör!
Släpp honom genast, annars gårjag till kungen.
Kungen sålde honom. Nu är han Cartiers egendom.
Han är ingens egendom, ohövliga isterbuk.
Det är fel att kedja fast människor som lösöre. Släpp honom!
- Ur vägen! - Vågar ni ta er ton mot en dam?
Ers höghet...
Förlåt, ers majestät. Jag menade inget vanvördigt. Det är bara...
Jag lyder bara order. Jag ska köra tjuvarna till kusten.
En tjänare är ingen tjuv, och de som är tjuvar rår inte för det.
Inte det? För all del, upplys oss.
Om ni tillåter att ert folk går oskolade och inte lär sig hyfs-
- och sen bestraffar dem för de brott som skolningen disponerat dem för-
- får man väl säga att ni skapar tjuvar och sen bestraffar dem.
Där hör ni. Släpp honom.
- Men, ers majestät... - Jag sa åt er att släppa honom.
Ja, ers majestät.
- Jag trodde attjag såg mor din. - Möt mig vid bron.
Gör klar hästarna, vi ger oss av med en gång.
Tack, ers höghet.
- Har vi mötts? - Det trorjag inte, ers höghet.
Jag trodde attjag kände provinsens alla hovdamer.
- Jag besöker en kusin. - Vem?
- Min kusin. - Ni sa det. Vem är det?
Den enda kusin jag har.
Är ni blyg eller vägrar ni säga ert namn?
Nej... och jo.
Säg då vad er kusin heter så jag kan fråga henne om vem ni är.
Alla som kan citera Thomas More är värda den ansträngningen.
- Har prinsen läst "Utopia"? - Den var känslosam och trist.
Den simple bondens svåra situation tråkar ut mig.
- Då talar ni inte med många bönder. - Nej, naturligtvis inte.
Det är inget naturligt med det.
Ett land får sitt särdrag av landets "simpla bönder."
De är prinsens ben och är värda all respekt.
Tycker ni attjag är arrogant?
Ni gav en man livet åter, men såg ni ens åt de andra?
Jag ber er, ett namn. Vilket namn som helst.
Jag fruktar att det enda namn jag kan ge er-
- är comtessan Nicole de Lancret.
Så därja. Det var väl inte så svårt?
- Henri! Du är tillbaka. - God dag, mor.
Kungen vill växla ett ord med dig. Flera ord, faktiskt.
Det brukar han vilja. Jag kommer strax in.
- Du får inte lämna slottet. - Ärjag i husarrest?
Håna mig inte, jag är inte på humör. Och du gör som jag säger...
Skickar du mig till Amerika som en tjuv? Bara för ditt dumma kontrakt.
- Du är Frankrikes kronprins. - Och det är mitt liv.
Frans, sätt dig innan du får slag. Ni två, alltså... - Lilla gubben...
Du är av kunglig börd. Med det följer vissa skyldigheter.
Giftermål med helt okända människor har inte gjort någon här lycklig.
Du gifter dig med Gabriella. Annars får du med mig att göra.
Het olja eller sträckbänk?
Jag förvägrar dig rätten till kronan och lever sedan... i all evighet.
Bra. Då säger vi det. Jag vill inte ha den.
Han är din son!
- Någon här är illa ute... - Vad menar du?
Dumma flicka! Hur vågar du göra så mot mig och mot Marguerite?
Det är svekfullt och jag tillåter det inte i mitt hus!
- Vad harjag gjort? - Tänk, Danielle. Tänk efter nu.
- Prins Henri stal vår häst i morse. - Ja.
Det förklarar varför han lämnade tillbaka den i eftermiddags.
Hur vågar du låta honom överraska oss?
Var glad att Marguerite gjorde så fantastiskt bra ifrån sig.
- Hon och prinsen talade en hel del. - Ja, han tittar säkert in igen.
Jag vill veta precis vad som sades. Varje fras kan betyda tusen saker.
Han sa att du talade kraftfullt. Vad sa du?
Jag kallade honom tjuv, madame.
Jag kände inte igen honom.
Åh, Danielle... Stackars lilla bondflicka.
Vi får arbeta extra hårt så att huset är fläckfritt.
En kunglig rumpa får inte sitta på en smutsig stol. Nej, minsann.
- Vad gör han här? - Jag har arbetat av er...
... min skuld, madame. De sa attjag kunde gå hem.
Jaha... Gå och fånga en höna.
- Vem, kära du? - Comtessesan Nicole de Lancret.
Hon är kusin till... Jag vet inte. Du vet säkert vem hennes kusin är.
Det finns alltför många hovdamer för attjag ska minnas dem vid namn.
Varför frågar du?
Det var inget.
Till signore da Vincis ära tänker jag anordna en bal.
En maskeradbal. Och du och jag ska träffa en kompromiss.
Du kompromissa?
Är kärleken det du söker måste du hitta den före balen.
För vid midnatt om fem dagar-
- tillkännager du förlovningen med den flicka du vill ha-
- annars tillkännagerjag din förlovning. Är vi överens?
- Hur blir det med ditt avtal då? - Du har större problem än jag.
Välj klokt, Henri.
Skilsmässa är något som bara förekommer i England.
Vad nytt om förlovningen?
Inställd. Enligt ryktet måste han hitta en brud före balkvällen.
Då har vi ont om tid. Jag behöver veta-
- vilka konkurrenterna är, allt han företar sig, hans program...
...och alla andra godbitar som du kan tänkas snappa upp.
Han spelar tennis med markisen av Limoges i morgon eftermiddag.
Tänk att en så fin hy...
...kan dölja sådan hänsynslöshet.
Jag har blivit rätt förtjust i våra små intriger. Det måste du veta.
Jag har en aning om det, ers nåd.
När min dotter är drottning kanske vi kan träffa en ny uppgörelse.
Tänk att få se dig utklädd till hovdam.
- Talandes som fin dam med prinsen. - Jag skällde snarare ut honom.
Hur kunde jag ge honom mors namn?
- Det förlåterjag mig aldrig. - Ja, du har sagt det...
...hela dagen. - Det är lika sant nu som i morse.
Lilla vännen, han är kunglig. De föds på det viset.
Straffet för att vara förmögen är att man måste leva med de rika.
Han lär vara charmig när man lär känna honom.
Han och Marguerite förtjänar varann.
Säg inte så!
Den enda tron hon ska sitta på är den jag måste skura varje dag.
Vad är det för fel på den här? Henri älskar blått.
- 50 andra flickor har samma färg. - Mycket bra, Marguerite.
Men den här är för liten.
- Då behöver du hårdare snörning. - Jag kan inte andas i den nu.
Kan man inte andas så kan man inte äta.
- Koncentrera dig nu. - Jag vet inte vad du vill ha.
Något som passar en drottning.
Kom, mina damer. Då vetjag precis.
- Men vi säger det inte till någon. - Jag älskar finurliga ränker.
Den som spar... han har.
Den är perfekt!
Titta på skorna. Var hittade du det här?
- Det är Danielles hemgift. - Askungen gift? Med sotaren då?
- Hon vill kanske ha den på balen. - Sen när bjuder hovet in ofrälse?
Nej, men hon är vår styvsyster och på inbjudan stod "husets damer"...
- Hon är inte av ädel börd. - Och ingen lägger märke till det.
Vems sida står du på, Jaqueline?
Vad gör ni?
Vi vädrar din klänning till maskeradbalen.
- Hennes klänning? Men ni saju... - För en ofrälse duger den väl.
Men se på den. Det är rena antikviteten.
Vill ni attjag ska följa med på en maskeradbal?
- Naturligtvis. - Jag vet inte vad jag ska säga.
Säga? Det sårar mig, Danielle, att du inte känner dig som min dotter.
- Jag menade bara... - Vi går som en enda stor familj.
Om du blir klar med dina arbetsuppgifter och uppför dig.
Vad är det med henne?
Hon vill inte att du följer med.
- Finns det bara en perfekt maka? - Ja, det trorjag.
Hur hittar man dem?
Och är det då den rätta eller tror man det bara?
Vad händer om hon inte dyker upp eller om man inte ser henne?
- Man lär sig att vara uppmärksam. - Låt oss då säga...
...att Gud skapar två människor som har turen att finna varann.
Men en av dem träffas av blixten. Är det slut sen?
Eller om man gifter sig med en ny, är hon eller den första den rätta?
Kan båda vara den rätta, fast man bara råkar möta den första först?
Eller ska den andra vara först?
Är allt en slump eller är vissa saker förutbestämda?
Du kan inte överlåta allt åt ödet. Hon har fullt upp och behöver hjälp.
- Vad är nu det här för projekt? - Vill du se om de fungerar?
Det ser ut att bli regn.
Signore da Vinci, gick det bra?
Jag låter Guds son gå på vattnet. Jag hade tur att snubbla på en ängel.
- Comtessan! - Ers höghet...
Akta. Det är väldigt haltjust där.
Här. Tillåt mig.
Tack.
- Var är era tjänare? - Jag gav dem ledigt i dag.
Ledigt? Från livet?
Tröttnar ni aldrig på att alltid bli uppassad?
Jo, men det är tjänarens uppgift.
Tänk om jag kunde avfärda mina lika enkelt som ni era.
- Nu måste jag gå. - Ni är arg på mig. Erkänn det!
Jo, faktiskt. För ni försöker reta mig med er högfärd.
Ni är en vandrande motsägelse och det fängslar mig något oerhört.
- Jag? - Ni, ja.
Ni talar om utopiskt liv men lever som hovdam.
Ni äger all mark och känner ingen stolthet i att bruka den.
- Är inte det en motsägelse? - Först arrogant och nu utan stolthet?
Ni har allt men finner ingen glädje.
Ändå hånar ni dem som ser möjligheter i världen.
Hur bär ni er åt?
Att leva varje dag med så mycket lidelse. Är det inte arbetsamt?
Bara i ert sällskap. Varför tycker ni om att reta mig?
Varför inbjuder ni till det?
Danielle!
Förlåt, jag glömde bort tiden.
- Men vinden är perfekt! - Jag beklagar.
- Ser ni mig spela tennis i morgon? - Jag måste gå.
Varför gör hon så hela tiden?
Paulette, var är ljusstakarna? Vi ser knappt faten.
De är borta. Jag har letat överallt.
Målningen i hallen där uppe är borta. Vi har en tjuv i huset.
Behandlas jag så efter alla år tillsammans? Min makes ägodelar?
Jag håller inne er lön tills det stulna är återfunnet. Är det förstått?
Jag kanske ska skicka er till Amerika med de andra tjuvarna.
Prinsen gick till kungen och bad honom frige alla männen.
- Gjorde han? - Och nu enligt...
Enligt ett kungligt påbud måste alla som seglar kompenseras.
Kompenseras? Jag säger då det. Vad ska det bli av världen?
Vem är comtessan alla talar om?
Säkert tio hovdamer sa att prinsen ansträngde sig till det yttersta.
Vi tar reda på vem hon är och begraver henne.
- Ni ser väldigt bra ut, Marguerite. - Ers höghet får gärna titta.
Danielle de Barbarac... Du blir vackrare för varje vecka.
Ni ödslar med ert smicker, Le Pieu.
Synd att erjord är provinsens bästa och ändå så illa skött.
Vi har begränsade resurser. Vi gör så gott vi kan.
- Någotjag kan göra? - Tala med baronessan och handla.
Jag tar det hellre med Danielle.
Jag är kanske dubbelt så gammal som du, men jag är välutrustad.
Som framgår av min egendom. Jag har alltid vurmat för arma satar.
Du behöver en rik välgörare. Jag behöver en eldig ung dam.
- Katrinplommon? - Nej.
Jag köper inget den här veckan. Kom ihåg att utan min givmildhet-
- så hade inte er lilla gård funnits. Så du ska nog vara väldigt försiktig.
Hemska karl. Hade han inte köpt en skäppa grönsaker var vecka-
- hade jag spottat på honom.
Här. Ni har aldrig smakat något så utsökt.
Våga inte ens tänka tanken.
- Var det gott? - Utsökt.
Det är syndigt gott. Vad kallas det?
Choklad. De spanska munkarna skickar stora bitar av det.
- Det här är våra tjänare. - Jaså? Jag vill gärna träffa dem.
God dag, mina damer.
Vad gör ni? Ska ni skrämma livet ur prinsen?
Vi blev bara förskräckta.
- Var det bara ni två? - Och hönan, ers höghet.
Vi måste verka för snabb förlovning.
Paris till julen. Kan du tänka dig?
Nej, det kan du nog inte.
Min mor var hård mot mig.
Hon lärde mig att renlighet är en dygd.
Jag fick tvätta ansiktet 20 gånger om dagen. Det var aldrig rent nog.
Jag har henne att tacka för allt.
Hon ville attjag skulle bli alltjag kunde bli.
Och här ärjag nu - en baronessa...
Och Marguerite ska bli drottning.
Synd att du inte kände din mor.
Det måste finnas lite av henne i dig.
- Tänk om jag visste hur hon såg ut. - Vi får inte tycka synd om oss själva.
Hur illa det än är så kan det alltid bli värre.
Ja, madame.
Du är så otroligt lik far din.
Ibland serjag hans blick i dina ögon.
Är det sant?
Nåja... Dina drag är så maskulina.
Och att bli uppfostrad av en man...
Inte konstigt att du är byggd för kroppsarbete.
Älskade ni min far?
Jag kände honom knappt.
Gå nu. Jag är trött.
Titta, Gustave, den svävar!
Varför så glad? Du får simma i gödsel om de gifter sig.
- Än sen? Det bryrjag mig inte om. - Du ljuger.
Prinsen blir din svåger och du får servera dem frukost på sängen.
De flyttar till slottet och jag får huset.
- Då blir det andra bullar av. - Du tycker om honom. Erkänn det.
Nej.
Så om du hade träffat honom igen, hade du...
Jag hade gått fram och sagt: "Ers höghet, min familj är er."
- "Ta med dem härifrån." - Bra. För nu kommer han hitåt.
Har du sett signore da Vinci? Vi skulle till klostret.
Da Vinci? Nej, ers höghet.
Var har du fått hans flygmaskin ifrån?
Från... comtessan de Lancret. Hon är en av hans vänner.
Känner du henne? Jag måste hitta henne, var bor hon?
Jag tror, ers höghet...
...att hon bor hos sin kusin. Baronessan Rodmilla de Ghent.
Det blir ett problem.
Men jag vet att hon är där, helt ensam-
- just i detta nu.
Utmärkt.
Fin målning.
Gustave! Din lille förrädare!
- Han tyckte om min målning. - Och han är på väg hem till mig.
Då är det väl bäst att du springer.
Paulette, Louise! Snabbt!
Ers höghet, vilken oväntad överraskning.
Men går comtessan inte i kyrkan?
Min tro kommer mer till sin rätt långt från de fanatiska massorna.
Ja, min fars edikt har tyvärr orsakat ett stort... fenomen.
Därför skajag till klostret.
Franciskanerna har ett fint bibliotek. Ni tyckerju om att läsa-
- och vill kanske följa med.
Det är orättvist. Ni har funnit min svaghet, men jag känner inte er.
Jag trodde att det var uppenbart.
Kapten Laurent, jag behöver inte min häst eller er.
I dag ärjag helt enkelt... Henri.
Prins Henri red iväg i morse. Inget vet vart han tog vägen.